![](https://media.blogg.iniskogen.se/2022/10/IMG_7682-2-1024x683.jpg)
Vad gör man efter en riktigt lång vandring? Då går man lite till.
Jag satt i hotellrummet och undrade: vad gör jag nu. Jag hade fått lift från PCT med två kvinnor på väg till Seattle. Jag skulle flyga hem därifrån. Men än hade jag några dagar kvar innan flyget gick så jag bad dem att släppa av mig någonstans där det gick en buss till Seattle. De lämnade mig i ett hotell i Mt Vernon.
Jag badade länge. Duschade åter och tog på de kläder som var renast. Jag gick ut och åt middag i en mexikansk restaurang. Sedan satt jag i rummet och undrade över de dagar jag hade kvar.
Jag bestämde mig att vandra en bit på Pacific Northwest trail som gick en sträcka vid havet. Jag handlade mat och på morgonen tog jag buss till Anacortes.
![](https://media.blogg.iniskogen.se/2022/10/IMG_7737-3-1024x685.jpg)
Jag tältade först i Deception pass. De närmaste tre dagarna gick jag åt det ena hållet och sedan åt det andra hållet på leden och en tur till omgivningarna. Men på sena kvällen var jag på stranden och såg solen gå ner. Sedan flyttade jag tältet till Washington park och gick runt den.
Åter i Mt Vernon som dock hade inget berg i sikte.
Nu kände jag mig ganska nöjd. Jag hade vandrat vid havet. Det var som nedtrappning av 160 dagars gående. Jag hade haft få noll dagar, alltså dag då jag inte gick alls, men flera halvdagar då jag fyllde på mat. Nu såg jag framemot Seattle, shopping av presenter till alla hemma och lite kläder åt mig själv för att se anständig ut i flyget.
Jag tyckte ljudet i stan var nästan olidligt. Bilar, flyg, folk… Jag längtade genast tillbaka till ödemarken. Men civilisationens välsignelser som Internet var inte så dumt. Jag hade varit utan Internet och mobil nästan hela tiden. Kontakt med yttervärlden skedde genom Garmin då och då. Nu frossade jag i TV nyheterna och laddade mobilen. Det rasslade in en massa meddelanden. Allting var åter som vanligt?
![](https://media.blogg.iniskogen.se/2022/10/IMG_7705-1024x660.jpg)
Deception Pass Bridge, byggd 1834 -35.
Angående bron på bilden: tycks inte vara Ukrainare i närheten…
Gående
Läste just en bok om Santiago de Compostela.
Det kunde vara ett lämpligt vandringsmål för dig nästa gång.
( Många ”gång” i denna min text…)
I den,sedermera, heliga Birgittas fotspår.
Väl ingången led verkade det som på bokens beskrivning.
Ljud vid civilisation har vi även upplevt efter smmaren.
På ön bara mistsignalering i farleden vid kraftig dis och dimma vid ett par tillfällen.
I lilla Jeppis tycker vi att bilarna trots obetydlig trafik dånar fram. Hjälpta av
ett antal mopeder och Mc killar.
För övrigt 65 år idag sedan min första kollision med bil på liten landsväg vid Ljusterö.
Santiago de C . har några nackdelar. Mycket folk och svårt att tälta. Led som inte tillåter ensam tältning räknas bort. Men visst har jag läst om leden.